Us conviden a venir a buscar el vostre kit lector durant al mes de juny a la
Biblioteca Punttic de la Nou de Gaià. Els participants que finalitzeu rebreu un
detall de bons lectors.
PER MÉS INFORMACIÓ 623300320
TOTES LES NOTICIES I NOVETATS
Us conviden a venir a buscar el vostre kit lector durant al mes de juny a la
Biblioteca Punttic de la Nou de Gaià. Els participants que finalitzeu rebreu un
detall de bons lectors.
PER MÉS INFORMACIÓ 623300320
LECTURES REBELS FAN VACANCES, ENS TORNAREM A VEURE EL SETEMBRE, AMB EL LLIBRE DE L' ISABEL CLARA SIMÓ "DONES"
El passat dissabte dia 8 de juny, la Biblioteca Punttic de la Nou de Gaia, vàrem poder gaudir de la fira de Reus, d'editors, llibreries i entitats, "epíleg", gràcies a la subvenció de 500 euros rebuts de la conselleria de cultura de les Biblioteques. Generalitat de Catalunya, a hem pogut ampliar la col·lecció de llibres de la biblioteca, amb nous exemplars de diverses temàtiques i fent aquesta compra es va poder recolzar a petites editorials i escriptors del territori.
FLAMARADES SORTIRAN
ANTOLOGIA DE POESIA CATALANA FEMINISTA
M. Antònia Massanet
En veure aquest llibre ens poden
assaltar dues preguntes: és un llibre de poesia o de feminisme? La resposta és
que és totes dues coses i tant pot ser vist com un manual feminista on
s’il·lustra la teoria amb exemples de la poesia catalana o com una antologia
sobre poesia feminista. Aquesta antologia no és, però, una tria de poetes sinó
una tria de poemes qual llarg de més de cent cinquanta anys i des de veus molt
diverses han anat fent paleses les vivències i les contradiccions de les dones
creadores. I té voluntat de ser una porta per descobrir o endinsar-nos en
diferents temes feministes, amb les introduccions de cada apartat, la tria de
poemes i les bibliografies que els acompanyen.
Maria Antònia Massanet
«Flamarades sortiran és un vers
de Josefa Contijoch que apunta justament a les conseqüències visibles de les
lluites feministes, a la seva manifestació en l’espai públic, sense mordassa
possible. Aquest és el propòsit, anunciat des de l’encapçalament, d’aquesta
antologia: encendre en cadascú, individualment, i alhora en un nosaltres
comunitari, la flama feminista, el seu escalf a la vegada que la seva capacitat
renovadora»
Meri Torras Francés (del pròleg)
M. Antònia Massanet
M. Antònia
Massanet (Artà, Mallorca, 1980) és llicenciada en Teoria de la Literatura i
Literatura Comparada per la UB i màster en Estudis de Dones, de Gènere i
Ciutadania per l’iiEDG. Viu a Sant Cugat del Vallès i treballa com a professora
de secundària. Ha publicat Disseccions emocionals (premi
Art Jove de poesia 2006), amb l’artista Marijo Ribas la plaquette el moll de l’os (2012), batec (2014), Kiribati (2015,
2ª edició: 2017) i Aus de ramat (2019)
i és coeditora amb Aina Riera d’Amb accent a la neutra.
Antologia de dones poetes a Mallorca (2014). Els seus poemes
han estat recollits en una vintena d’antologies i traduïts al castellà,
francès, romanès, anglès, grec, rus i portuguès. També ha publicat ressenyes i
articles sobre poesia i feminisme a revistes i volums col·lectius, tant acadèmics
com de divulgació. Com a dinamitzadora cultural ha coordinat el cicle de poesia
de La Poeteca, ha dirigit el festival PoésArt i ha estat secretària de
l’Associació d’Escriptors en Llengua Catalana.
Llibre Flamarades sortiran
RECOMANACIONS PER LA DIADA DE SANT JORDI 2024
LLIBRES PER COMPRAR
LLIBRES QUE TENIM A LES BIBLIOTEQUES
RECULL FET PER LA BIBLIOTECA DE TARRAGONA
Mercè
Rodoreda i Gurguí neix a Barcelona, al barri de Sant Gervasi, el 10
d'octubre de 1908. És coneguda sobretot com a novel·lista i contista, però
escriu també unes quantes obres dramàtiques i poesia lírica. La seva infantesa
és solitària. D'una banda és filla única i, de l'altra, no es relaciona amb
infants de la seva edat perquè només va a escola entre els set i els deu anys
i, encara, en dos centres diferents.
Creix en un ambient de barri tranquil i envoltada
de l'amor del seus pares i, sobretot, del seu avi, que li sap inculcar la
passió per la lectura i per les flors, aspectes que reflectirà després en la
seva obra literària. La mort de l'avi, quan ella té dotze anys, marca la seva
adolescència.
El 1928, es casa amb el seu oncle matern, catorze
anys més gran que ella, Joan Gurguí, que havia marxat a Amèrica molt jove i
n'ha tornat amb una certa fortuna econòmica el 1921. Ella té només vint anys.
Aquest matrimoni al qual es veu abocada i el naixement del seu únic fill, Jordi
Gurguí, el 1929, es converteixen en una experiència traumàtica per
l'autora, i encara més al final de la seva vida, quan ella mateixa, que sempre
havia guardat zelosament el secret, es culpabilitza en cercles molt reduïts
d'amics de la malaltia mental que afectarà el seu fill, a partir dels quaranta
anys, i que l'obligarà a ser internat a l'Institut Psiquiàtric Pere Mata de
Reus.
És a partir d'aquells fets de joventut que, a
inicis dels anys trenta, Mercè
Rodoreda tria la literatura com una alternativa d'evasió
d'aquell entorn clos i decebedor que ha patit.
Inicia així una carrera de gran regularitat i de
perfeccionament progressiu, que es manifesta en les col·laboracions als diaris
i revistes de més prestigi d'aquells anys, generalment en forma de contes (Meridià, Mirador, Revista de Catalunya) i, també, amb la publicació de novel·les que, exceptuant-ne
l'última, l'autora acabarà rebutjant en bloc i que no inclou en les seves Obres completes: Sóc una dona honrada (1932), Del que hom no pot fugir (1934), Un dia en la vida d'un home (1934), Crim (1936) i Aloma (1938), que guanya el premi Crexells.
Aquests són anys de molta activitat, durant els
quals l'escriptora treballa al Comissariat de Propaganda de la Generalitat de
Catalunya i és membre activa de la Institució de les Lletres Catalanes.
El 21 de gener de 1939 emprèn el camí de l'exili.
S'instal·la amb altres escriptors catalans (Pere Calders, Joan Oliver/Pere
Quart, Armand Obiols, Xavier Benguerel, Francesc Trabal, Agustí Bartra, Anna
Murià i Cèsar August Jordana) al castell de Roissy-en-Brie, a vint-i-cinc
quilòmetres de París].
En aquell refugi d'exili, l'autora enceta una
intensa i complicada relació sentimental amb Armand Obiols, pseudònim de Joan
Prat i Esteve, que durarà fins a la mort d'Obiols, a Viena, el 1971. Encara que la majoria dels escriptors catalans
exiliats embarquen cap a Amèrica, però Mercè
Rodoreda i Armand Obiols opten per quedar-se a França.
Assisteixen a l'entrada dels nazis a París i han d'emprendre la fugida a peu
cap a llocs més segurs.
Viuen a Llemotges i a Bordeus. Però es tornen a
instal·lar a París el 1946. És una època de duresa de supervivència durant la
qual, segons la mateixa autora, «escriure semblava una ocupació espantosament
frívola».
Sembla, però, que cal situar l'activitat dramàtica
de Mercè Rodoreda en aquests primers anys de l'exili (1940-1950), quan a
Catalunya encara no s'ha perdut l'esperança de restaurar la legitimitat
republicana i quan l'autora té ben present la capacitat de projecció que el
teatre català ha tingut en la preguerra. De tota manera, fins a l'any 1979 no
es representarà cap de les seves obres a Catalunya, i la seva publicació serà
ben tardana, deu anys després de la seva mort.
Cap al 1946, després d'una etapa de dubtes i de
malviure en l'àmbit afectiu, comença a escriure poesia lírica. Fa uns quants
sonets que li donaran la idea per a un recull poètic que s'hauria de dir Món d'Ulisses, en el qual treballarà intermitentment fins a ben entrats
els anys cinquanta. Nou d'aquests sonets es publiquen a la Revista, el 1947; a més, guanya la Flor Natural als Jocs Florals de
Londres, el 1947, els de París, el 1948, i els de Montevideo, el 1949, on és
proclamada Mestra en Gai Saber.
L'estabilitat econòmica li arriba amb la feina que
Armand Obiols obté el 1954 com a traductor a l'organisme de les Nacions Unides,
a Ginebra, i això propicia que Rodoreda entri en una etapa de creativitat enorme: recull els
contes que tenia dispersos en diferents revistes de l'exili, n'hi afegeix
d'inèdits i trenca el seu silenci de vint anys amb Vint-i-dos contes (1958), que obtindrà el premi Víctor Català
1957, i que l'esperona a redactar, gairebé alhora, les novel·les Jardí vora el mar, La plaça del Diamant i La mort i la primavera.
El 1960 envia La plaça del Diamant (amb el títol Colometa) a la convocatòria del premi Sant Jordi, i n'és eliminada
per un jurat que tenia, entre altres membres, l'escriptor Josep Pla. Sembla que
el títol de Colometa fa dir a Pla que es tracta d'una «novel·leta
cursi» i el guanyador d'aquella convocatòria acaba sent un autor desconegut,
Enric Massó, que després no continua la carrera literària. El 1961, envia La mort i la primavera a la convocatòria del mateix premi i també
n'és eliminada.
La publicació de La plaça del Diamant (1962), gràcies a una recomanació de l'escriptor i
assagista Joan Fuster, que també ha format part del jurat del premi Sant Jordi
del 1960, i que n'ha parlat amb l'editor i escriptor Joan Sales, contribueix a
la seva consolidació definitiva i li assegura una relació estable amb el món
editorial que continuarà sempre amb el segell del Club Editor i la direcció
editorial de Joan Sales.
L'any 1966, li atorguen, finalment, el premi Sant
Jordi per El carrer de les Camèlies, sense que l'autora s'hi hagi presentat, ja que
aquell any la convocatòria ha decidit distingir una obra ja publicada. Aquesta
novel·la rep posteriorment dos premis més, el de la Crítica (1967) i el Ramon
Llull (1969). Després vindran La meva Cristina i altres
contes (1967), Jardí vora el mar (1967) i la segona versió d'Aloma (1969).
Amb la mort sobtada d'Armand Obiols, el 1971,
s'accentua la seva solitud a Ginebra (on viu en un apartament davant del llac
Léman) i, el 1972, en una estada a Romanyà de la Selva, decideix construir-hi
un xalet i retornar a Catalunya. A Romanyà acabarà la novel·la Mirall trencat (1974), considerada per molts la més sòlida de la seva
producció, a la qual seguiran Semblava de seda i altres
contes (1978), Tots els contes (1979), Viatges i flors (1980) i Quanta, quanta guerra... (1980).
En aquesta etapa de retorn a Catalunya, és membre
i Sòcia d'Honor de l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana i li és
atorgat el Premi d'Honor de les Lletres Catalanes el 1980. Afectada d'un
càncer, declarat en molt poc temps, mor en una clínica de Girona, el 13 d'abril
de 1983, i és enterrada a Romanyà de la Selva. Deixa com a hereu del llegat
literari l'Institut d'Estudis Catalans, que posteriorment crearà la Fundació
Mercè Rodoreda.
El 1985, l'escriptora Anna Murià accedeix a
publicar la correspondència (Cartes a l'Anna Murià:
1939-1956) que li havia adreçat Mercè
Rodoreda des de la seva discreta existència a Llemotges, París,
Bordeus i Ginebra i que desvetlla les dificultats i les angoixes de tota mena
que ha patit l'escriptora a l'exili i també alguns processos d'escriptura de
les seves obres. El 1986 s'edita pòstumament la novel·la inacabada La mort i la primavera.
Des de 1998 es convoca el Premi Mercè Rodoreda de
contes i narracions, en homenatge a l'autora. El conjunt de la seva obra es
continua reeditant i traduint constantment.
Associació d'Escriptors en Llengua
Catalana (AELC)
CLUB DE LECTURES REBELS
TERTÚLIA DEL LLIBRE AIOUA DE LA ROSER CABRÈ-VERDIELL
Us conviden a venir a buscar el vostre kit lector durant al mes de juny a la Biblioteca Punttic de la Nou de Gaià. Els participants que fi...